ТРАДИЦІЯ ІРОНІЇ В УКРАЇНСЬКІЙ КУЛЬТУРІ - Грибкова, Ю. І.; Кашуба, М. В. (Докса, 2019)
Поняття іронії найчастіше асоціюється з культурою романтизму, коли теоретично була опрацьована концепція романтичної іронії. Прийомами іронії успішно користувалися у своїй творчості німецькі літератори - від Тіка до Гейне включно. Вона притаманна й деяким французьким романтикам (Мюссе, Гюго), не цуралися її й композитори: Шуман („Метелики”,”Крейцлеріана”,”Карнавал”), а у творчості Ліста іронія помітна в „мефістофільській” тематиці („Фауст-симфонія”, соната h-moll), у Берліоза – у гротескному перетворенні піднесених тем (“Фантастична симфонія”). Притаманна іронія й українському романтизму, зокрема помітні її елементи у творчості Івана Котляревського (“Енеїда”, “Ода князю Куракіну”), Миколи Гоголя (“Ревізор”, “Мертві душі”), Тараса Шевченка (“Сон”, “Кавказ”,”Царі”) та ін.